Утілення номадичних практик у творчості Григорія Сковороди і Тараса Шевченка - Книш, Інна Василівна (National University of Life and Environmental Sciences of Ukraine, 2022)
З огляду на суспільні запити сьогодення особливої актуальності набуває осмислення номадичних практик щодо формування світогляду й пошуку шляхів самореалізації особистості. Розглянуто втілення номадичних практик вагантизму в житті та творчості Григорія Сковороди й Тараса Шевченка. Якщо Григорій Сковорода на життя заробляв самотужки й навчався на батьківщині, то Тарас Шевченко переважно жив коштом меценатів і добував освіту за кордоном. Обох влада наполегливо намагалася седентаризувати: Григорія Сковороду запрошували до імператорського двору, а Тараса Шевченка ув’язнювали. Просвітня діяльність Григорія Сковороди мала за мету викриття суспільних вад, а освітня була спрямована на впровадження інноваційних методів освіти, створення власної системи оцінювання знань, умінь і навичок школярів та студентів, які перегукуються із сучасною шкалою. Тарас Шевченко переймався збереженням етнографічної спадщини українського народу та брав участь у політичному житті, витворив власну картину світу, дав моральні та ціннісні настанови. Обоє діячів запроваджували практики, подібні до номадичних, долучаючись до творення неоплемен: Тарас Шевченко реалізовував свої демократичні переконання в Кирило-Мефодієвському товаристві, Григорій Сковорода плекав ідею «Горньої республіки». Усвідомлення власної невідповідності світові змусило Григорія Сковороду зректися його принад на користь усамітнення й мандрівного життя, натомість особисту свободу Тараса Шевченка обмежували каральні органи. Зіставлено номадичні риси, притаманні самоусвідомленню та самореалізації Григорія Сковороди й Тараса Шевченка, визначені сукупністю наведених обставин. Зазначено, що державні службовці застосовуючи номадичні практики, подібні до мобінгу, постійно нагадували їм про низький соціальний статус, «непотрібність світові та часові», а також усіляко намагалися перешкоджати інноваційним культурницьким і політичним заходам Тараса Шевченка, новаторській освітній і філософській діяльності Григорія Сковороди. Констатовано, що Григорій Сковорода і Тарас Шевченко були людьми, які за способом життя й мислення значно випередили свій час. Метою статті є утілення номадичних практик у творчості Григорія Сковороди й Тараса Шевченка.

In view of modern social demands, understanding of nomadic practices regarding formation of a worldview and search for ways of self-realization of an individual acquires special relevance. The embodiment of nomadic practices of vagantism in the life and work of Hryhorii Skovoroda and Taras Shevchenko is considered. If Hryhorii Skovoroda earned a living on his own and studied in his homeland, Taras Shevchenko mostly lived at the expense of patrons and received his education abroad. The authorities persistently tried to sedentarize both of them: Hryhorii Skovoroda was invited to the imperial court, and Taras Shevchenko was imprisoned. Hryhorii Skovoroda’s enlightening activity was aimed at exposing social defects, and the educational one was directed at introduction of innovative education methods, creation of one’s own system for evaluating knowledge, abilities and skills of schoolchildren and students, which resonate with the modern scale. Taras Shevchenko was concerned with preservation of the ethnographic heritage of the Ukrainian people and participated in political life, created his own picture of the world, gave moral and value instructions. Both figures introduced practices similar to nomadic ones, participating in creation of neo-tribes: Taras Shevchenko implemented his democratic beliefs in the Cyril and Methodius Society, Hryhorii Skovoroda nurtured the idea of the “Heaven Republic”. Awareness of his own unconformity with the world forced Hryhorii Skovoroda to renounce its charms in favor of seclusion and a wandering life, instead, Taras Shevchenko’s personal freedom was limited by punitive authorities. The nomadic features inherent in the self-awareness and self-realization of Hryhorii Skovoroda and Taras Shevchenko, determined by the totality of the given circumstances, are compared.
Implementation of nomadic practices in creativity of Hryhorii Skovoroda and Taras Shevchenko
Keywords: номадичні практики; вагантизм; Григорій Сковорода; Тарас Шевченко; неоплем'я; nomadic practices; vagantism; Hryhorii Skovoroda; Taras Shevchenko; neo-tribe